Eva egy ötgyermekes zsidó család másodszülött lánya volt. Apja ingatlanokkal foglalkozott, és a család tulajdonában volt a bérház, amelyben laktak. Az épületben lift is volt, ami abban az időben luxusnak számított. Eva a középiskolai tanulmányai után az apjánál kezdett dolgozni, és történelmet tanult egy kisebb helyi egyetemen.
1933–39: A fiatalokat mozgalmas éjszakai élet várta Lódzban, és én gyakran jártam táncolni a barátommal, Hermannal. 1939-ben összeházasodtunk. Aztán a németek bevonultak. Az egyik nap a Gestapo dörömbölt az ajtónkon. Megütötték az apósomat, és követelték, hogy adjuk át az értékes szőnyegeinket. „A szobalány elvitte őket” – tiltakoztam. Amikor visszakiabáltak, megragadtam az egyiket a hajtókájánál fogva: „Miért nem hisznek nekünk? Elmegyünk! Látja, itt vannak a bőröndjeink.” Erre távoztak.
1940–44: Hermant és engem Piotrkow Trybunalski gettójában fogtak el, miután oda élelmet keresve 1941 májusában megérkeztünk. A családomat szintén ide deportálták. Három évig dolgoztam az anyámmal és a nővéreimmel a gettóban – 1944 novemberében az összes nőt deportálták ravensbrücki koncentrációs táborba Németországban. Amikor leszálltunk a vonatról, a nácik „átvizsgálták” az ágyékunkat rejtett értékek után kutatva. A táborban végzett munkám fizikailag olyan megterhelő volt, hogy súlyos gerincsérülést szenvedtem.
Ahogy a szövetségesek egyre előrébb nyomultak, a tábor foglyait a bergen-belseni táborba evakuálták. Evát itt szabadították fel a britek 1945 áprilisában. 1950-ben költözött az Egyesült Államokba.
MegtekintésFritzie édesapja az Egyesült Államokba emigrált, de mire át tudta volna hozni a családját, kitört a háború, és Fritzie édesanyja támadásoktól tartott az atlanti-óceáni átkelés során. Fritzie-t, az édesanyját és két fivérét végül Auschwitzbe küldték. Édesanyja és a fivérei meghaltak. Fritzie úgy élte túl, hogy a koránál idősebb, tehát erősebb munkásnak adta ki magát. Az Auschwitzból induló halálmenet során Fritzie az erdőbe menekült, ahol később megmentették.
Megtekintés1942-ben Hanát több zsidóval együtt a theresienstadti gettóba zárták, ahol ápolónőként dolgozott. A gettó lakói a járványok és a szegénység közepette operákat adtak elő, vitaesteket tartottak és verseket olvastak fel. Hanát 1944-ben Auschwitzba deportálták. Miután egy hónapot töltött ott, Sackischba küldték, egy gross-roseni altáborba, ahol kényszermunkában repülőgép-alkatrészeket készített. 1945 májusában szabadították fel.
MegtekintésBlanka a lengyelországi Lódz városában élő, összetartó család egyetlen gyermeke volt. Édesapja 1937-ben halt meg. Lengyelország német megszállása után Blanka és édesanyja Lódzban maradt Blanka nagymamájával, aki nem tudott utazni. 1940-ben több rokonukkal együtt őket is a lódzi gettóba kényszerítették, ahol Blanka egy pékségben dolgozott. Később ő és édesanyja a lódzi gettó kórházában dolgozott, egészen 1944-ig, amikor a ravensbrücki táborba deportálták őket Németországban. Ravensbrückből a sachsenhauseni altáborba kerültek. Blankát arra kényszerítették, hogy egy repülőgépgyárban dolgozzon (Arado-Werke). Édesanyját egy másik táborba küldték. 1945 tavaszán a szovjet erők felszabadították Blankát. Elhagyott házakban megszállva Blankának sikerült visszajutnia Lódzba. Megtudta, hogy minden rokona meghalt, és az édesanyja sem élte túl. Ezután Blanka nyugatra, Berlinbe ment, végül egy menekülttáborba érkezett. 1947-ben az Egyesült Államokba emigrált.
MegtekintésLengyelország 1939-es megszállása után Dora családja a litvániai Vilniuszba menekült. Amikor a németek megszállták Vilniuszt, Dora apját lelőtték, a család többi tagját pedig a vilniuszi gettóba zárták. Dorát, a nővérét és az édesanyját a litvániai kaiserwaldi táborba, majd a Danzig melletti stutthofi koncentrációs táborba deportálták. Édesanyja és nővére Stutthofban halt meg. Dorát közvetlenül a felszabadítás előtt meglőtték, de túlélte.
MegtekintésCharlene mindkét szülője a helyi zsidó közösség vezetője volt, a család aktív közösségi életet élt. Charlene édesapja a Lembergi (Lvovi) Állami Egyetem filozófiaprofesszora volt. A II. világháború Lengyelország 1939. szeptember 1-jei német inváziójával kezdődött. Charlene városa az 1939-es német–szovjet paktum értelmében a szovjetek által megszállt Kelet-Lengyelországban volt. A szovjet megszállás alatt a család az otthonában maradt, és Charlene apja folytatta a tanítást. 1941 júniusában a németek megtámadták a Szovjetuniót, és a város elfoglalása után letartóztatták Charlene apját. Soha többé nem találkoztak. Charlene-t, édesanyját és nővérét a németek a horochowi gettóba kényszerítették. 1942-ben Charlene és az édesanyja elmenekültek a gettóból, miután olyan pletykákat hallottak, hogy a németek le fogják rombolni. A nővére megpróbált egyedül elbújni, de soha többé nem hallottak róla. Charlene és az édesanyja a bokrok között rejtőzködtek a folyó partján, és időnként a víz alá merülve el tudták kerülni, hogy felfedezzék őket. Több napig bujkáltak így. Egyik nap Charlene arra ébredt, hogy az édesanyja eltűnt. Charlene egyedül maradt életben a Horochow közelében lévő erdőben, és a szovjet csapatok szabadították fel. Később az Egyesült Államokba emigrált.
MegtekintésMadeline egy középosztálybeli családba született Csehszlovákia azon részén, amelyet Magyarország 1938-1939-ben annektált. Édesapja otthonról dolgozott, édesanyja pedig háztartásbeli volt. Madeline középiskolába járt. 1944 áprilisában családját egy magyar gettóba kényszerítették. A család két hétig élt a gettóban, mielőtt Auschwitzba szállították őket. Madeline-t és édesanyját elválasztották édesapjától és bátyjától. Sem az apa, sem a fiú nem élte túl a háborút. Egy héttel később, miután megérkeztek Auschwitzba, Madeline-t és az édesanyját egy lőszergyárba küldték dolgozni Wroclawba. A gross-roseni tábor peterswaldaui altáborában raboskodtak egy évig, amíg a szovjet csapatok fel nem szabadították őket 1945 májusában. Madeline és édesanyja egy menekülttáborban éltek Münchenben, amíg vízumra vártak az Egyesült Államokba. 1949 márciusában érkeztek meg New Yorkba.
Megtekintés
We would like to thank Crown Family Philanthropies, Abe and Ida Cooper Foundation, the Claims Conference, EVZ, and BMF for supporting the ongoing work to create content and resources for the Holocaust Encyclopedia. View the list of donor acknowledgement.