![Child survivors of Auschwitz. Standing next to the nurse are Miriam and Eva Mozes. Behind them (wearing white hats) are Judy and Lea Csenghery. Both sets of sisters are twins.](https://encyclopedia.ushmm.org/images/large/216e8d2e-2a9f-4791-8cd8-b7478dfe5a21.jpg)
Йозеф Менгеле
Лікар СС Йозеф Менгеле проводив нелюдські, а часто і смертельні медичні експерименти над в’язнями в Аушвіці. Він став найвідомішим із нацистських лікарів, які проводили експерименти в таборі. Менгеле отримав прізвисько «ангел смерті». Його часто згадують через присутність на відбірній рампі в Аушвіці.
Ключові факти
-
1
Менгеле використовував нацистську расову теорію, щоб виправдати широкий спектр експериментів над євреями та ромами («циганами»).
-
2
Багато людей, яких піддавали експериментам в Аушвіці, в результаті цих процедур померли. У деяких експериментах смерть була визначеним наперед результатом.
-
3
Після війни Менгеле втік до Південної Америки та уникнув правосуддя за свої злочини. Він помер у Бразилії в 1979 році.
Вступ
Йозеф Менгеле – одна з найбільш сумнозвісних постатей Голокосту. Його служба в Аушвіці та медичні експерименти, які він там проводив, зробили його найбільш широко визнаним виконавцем злочинів, скоєних у цьому таборі. Його післявоєнне життя у вигнанні стало символом міжнародної нездатності притягнути до відповідальності винних у нацистських злочинах.
Через свою сумнозвісність Менгеле став персонажем численних популярних книг, фільмів і телевізійних шоу. Багато з цих образів спотворюють реальні факти злочинів Менгеле та виривають його з історичного контексту. Дехто зображує його як божевільного вченого, який проводив садистські експерименти без наукового підґрунтя.
Правда про Менгеле ще більш тривожна. Він був висококваліфікованим лікарем і медичним дослідником, а також нагородженим ветераном війни. Він користувався повагою у своїй галузі та працював в одному з провідних науково-дослідних інститутів Німеччини. Значна частина його медичних досліджень в Аушвіці підтримувала роботу інших німецьких учених. Він був одним із десятків біомедичних дослідників, які проводили експерименти над ув’язненими нацистських концентраційних таборів. І він був одним із низки медичних працівників, які відбирали жертв для вбивства в газових камерах Аушвіца.
Менгеле діяв у межах норм німецької науки за нацистського режиму. Його злочини відображають надзвичайну небезпеку, яку становить наука, коли вона діє на службі ідеології, що заперечує права, гідність і навіть людські якості певних груп людей.
Менгеле до Аушвіца
Йозеф Менгеле народився 16 березня 1911 року в баварському місті Гюнцбург, Німеччина. Він був старшим сином Карла Менгеле, процвітаючого виробника сільськогосподарського обладнання.
Менгеле вивчав медицину та фізичну антропологію в декількох університетах. У 1935 році він отримав ступінь доктора філософії з фізичної антропології в Мюнхенському університеті. У 1936 році Менгеле здав державні медичні іспити.
У 1937 році Менгеле почав працювати в Інституті спадкової біології та расової гігієни у Франкфурті, Німеччина. Там він був помічником директора, доктора Отмара фон Фершуера. Фершуер був провідним генетиком, відомим своїми дослідженнями близнюків. Під керівництвом Фершуера Менгеле у 1938 році отримав додатковий докторський ступінь.
Прийняття нацистської ідеології
Менгеле не підтримував активно нацистську партію до її приходу до влади. Однак у 1931 році він приєднався до Штальгельма, воєнізованого формування іншої правої партії, Німецької національної народної партії. Менгеле став членом нацистської СА, коли вона поглинула Штальгельм у 1933 році, але припинив активну участь у ній у 1934 році.
Однак під час навчання в університеті Менгеле захопився расовою наукою, фальшивою теорією біологічного расизму. Він вважав, що німці біологічно відрізняються від представників усіх інших рас і є вищими за них. Расова наука була фундаментальним постулатом нацистської ідеології. Гітлер використовував расову науку, щоб виправдати примусову стерилізацію людей із певними фізичними чи психічними захворюваннями або фізичними вадами. Нюрнберзькі расові закони, які забороняли шлюби між німцями та євреями, чорношкірими чи ромами, також ґрунтувалися на расовій науці.
У 1938 році Менгеле приєднався до нацистської партії та СС. У своїй науковій роботі він прагнув підтримати мету нацистів зберегти та збільшити уявну вищість німецької «раси». Роботодавець і наставник Менгеле, Фершуер, також був прихильником біологічного расизму. Окрім проведення досліджень, Фершуер та його співробітники, включно з Менгеле, надавали експертні висновки нацистській владі, яка мала визначити, чи кваліфікуються особи як німці згідно з Нюрнберзькими законами. Менгеле та його колеги також оцінювали німців, чий фізичний або психічний стан міг стати підставою для примусової стерилізації або заборони одружуватися згідно з німецьким законодавством.
Служба на Східному фронті
У червні 1940 року Менгеле був призваний до німецької армії (Вермахту). Через місяць він пішов добровольцем у медичну службу Ваффен-СС (військове відгалуження СС). Спочатку він працював у Головному управлінні СС із питань раси та поселень (RuSHA) в окупованій Німеччиною Польщі. Там Менгеле оцінював критерії та методи, використовувані СС для визначення того, чи особи, які стверджували, що мають німецьке походження, є расово та фізично придатними, щоб вважатися німцями.
Приблизно наприкінці 1940 року Менгеле був призначений в інженерний батальйон дивізії СС «Вікінг» на посаду офіцера-медика. Протягом приблизно 18 місяців, починаючи з червня 1941 року, він бачив надзвичайно жорстокі бої на східному фронті. Крім того, в перші тижні нападу Німеччини на Радянський Союз дивізія Менгеле безжалісно вбила тисячі цивільних євреїв. За службу на східному фронті Менгеле був нагороджений Залізним хрестом 2-го й 1-го класів та отримав звання капітана СС (гауптштурмфюрера СС).
Менгеле повернувся до Німеччини в січні 1943 року. Очікуючи свого наступного призначення на службу у Ваффен-СС, він знову почав працювати на свого наставника Фершуера. Фершуер нещодавно став директором Інституту антропології, генетики людини та євгеніки імені кайзера Вільгельма (KWI-A) в Берліні.
Призначення до Аушвіца
30 травня 1943 року СС відправили Менгеле до Аушвіца. Існують деякі свідчення, що Менгеле сам просив про це призначення. Він працював одним із лікарів табору Аушвіц-Біркенау. Аушвіц-Біркенау був найбільшим із таборів Аушвіца, а також служив центром убивства євреїв, депортованих з усієї Європи. На додаток до інших обов’язків Менгеле відповідав за Zigeunerlager Біркенау (дослівно «циганський табір»). Починаючи з 1943 року, майже 21 000 ромських чоловіків, жінок і дітей (зневажливо згадуються як Zigeuner або «цигани») були відправлені в Аушвіц та ув’язнені в Zigeunerlager. Коли 2 серпня 1944 року цей сімейний табір було ліквідовано, Менгеле брав участь у відборі 2893 ромських в’язнів, які мали бути вбиті в газових камерах Біркенау. Незабаром після цього його призначили головним лікарем частини табірного комплексу Аушвіц під назвою Аушвіц-Біркенау або Аушвіц II. У листопаді 1944 року його відправили до госпіталю Біркенау для СС.
«Ангел смерті»: відбір в’язнів для вбивства
У межах своїх табірних обов’язків медичний персонал Аушвіца виконував так звані селекції. Метою селекції було виявлення осіб, які були непрацездатними. В СС вважали таких людей непотрібними і тому вбивали їх. Коли до Біркенау прибував транспорт із євреями, медичний персонал табору відбирав деяких працездатних дорослих для виконання примусової праці в концентраційному таборі. Тих, хто не був відібраний для роботи, включаючи дітей і людей похилого віку, вбивали в газових камерах.
Табірні лікарі в Аушвіці та інших концентраційних таборах також проводили періодичні селекції в табірних лазаретах і бараках. Вони проводили ці відбори, щоб виявити в’язнів, які були поранені або занадто хворі чи слабкі, щоб працювати. СС використовували різні методи для вбивства цих в’язнів, зокрема смертельні ін’єкції та отруєння газом. Менгеле регулярно проводив такі відбори в Біркенау, через що деякі в’язні називали його «ангелом смерті». Ув’язнена Гізелла Перл, єврейська гінекологиня в Біркенау, пізніше згадувала, як поява Менгеле в жіночому лазареті наповнювала ув’язнених жахом:
Ми боялися цих візитів більше за все, тому що [. . .] ми ніколи не знали, чи дозволять нам жити [. . . .] Він міг робити з нами все, що йому заманеться.
Цитується за мемуарами Гізелли Перл "Я була лікарем в Аушвіці"
Після Другої світової війни Менгеле став сумнозвісним через свою роботу в Аушвіці завдяки розповідям ув’язнених лікарів, які працювали під його керівництвом, і в’язнів, які пережили його медичні експерименти.
Менгеле був одним із 50 лікарів, які служили в Аушвіці. Він не був ані лікарем найвищого рангу в табірному комплексі Аушвіц, ані керівником інших лікарів, які там працювали. Тим не менш, його ім’я на сьогоднішній день є найвідомішим з усіх лікарів, які служили в Аушвіці. Однією з причин цього була часта присутність Менгеле на рампі, де відбувалися селекції. Коли Менгеле сам не виконував обов’язків із відбору, він усе одно часто з’являвся на рампі, шукаючи серед ув’язнених близнюків для своїх експериментів і лікарів для лазарету Біркенау. Як наслідок, багато вцілілих, які пройшли селекцію після прибуття в Аушвіц, припускали, що Менгеле був лікарем, який їх відібрав. Проте Менгеле виконував це завдання не частіше за своїх колег.
Біомедичні дослідники в Аушвіці
СС дозволяли німецьким біомедичним дослідникам проводити в концентраційних таборах неетичні та часто смертельні експерименти на людях. Аушвіц надавав в’язнів для експериментів на людях, які проводилися в інших таборах. Він сам також слугував місцем проведення різноманітних експериментів на людях. Це було пов’язано з кількістю в’язнів, яких туди відправляли. СС відправили до Аушвіца 1,3 мільйона чоловіків, жінок і дітей із різних національних та етнічних груп. Дослідникам, які шукали піддослідних, що відповідали певним критеріям, було легше знайти їх в Аушвіці, ніж в інших таборах.
Менгеле був одним із понад десятка медиків СС, які проводили експерименти над ув’язненими в Аушвіці. Серед цих лікарів були:
- Едуард Віртс, головний лікар Аушвіца;
- Карл Клауберг, відомий фахівець із лікування безпліддя;
- Горст Шуман, який убив газом тисячі пацієнтів з інвалідністю під час проведення нацистської програми евтаназії;
- лікар СС Гельмут Феттер, який проводив випробування ліків для дочірньої компанії Bayer компанії IG Farben на в’язнях концентраційних таборів Дахау, Аушвіц і Гузен;
- Йоганн Пауль Кремер, професор анатомії.
Ці лікарі розглядали своє призначення в Аушвіц як захоплюючу можливість для просування своїх досліджень.
Види проведених експериментів
Експерименти в концентраційних таборах назавжди скалічили багатьох жертв або спричинили їхню смерть. У деяких експериментах смерть була запланованим результатом для жертв. Медичні працівники, які проводили експерименти в Аушвіці, не питали згоди у в’язнів і не інформували їх про методи лікування чи можливі наслідки. Види експериментів, які проводили в Аушвіці, включали:
- випробування методів масової стерилізації;
- нанесення ран ув’язненим або зараження їх хворобами з метою вивчення наслідків та випробування методів лікування;
- проведення непотрібних хірургічних втручань та процедур на пацієнтах для дослідницьких цілей або для підготовки медичних працівників;
- вбивство та розтин в’язнів для антропологічних та медичних досліджень.
Експерименти Менгеле в Аушвіці
Окрім своїх звичайних обов’язків в Аушвіці Менгеле проводив дослідження та експерименти над ув’язненими. Його наставник Фершуер, можливо, навіть організував призначення Менгеле до Аушвіца з метою підтримки досліджень Інституту антропології, генетики людини та євгеніки імені кайзера Вільгельма (KWI-A). Протягом усього періоду перебування в Аушвіці Менгеле відправляв своїм колегам до Німеччини кров, частини тіла, органи, скелети та ембріони. Усі вони були взяті у в’язнів Аушвіца. Менгеле брав участь у наукових проєктах своїх колег, проводячи для них дослідження та експерименти над ув’язненими.
Окрім роботи з KWI-A, Менгеле також проводив власні експерименти над ув’язненими Аушвіца. Він сподівався опублікувати результати й таким чином здобути кваліфікацію, щоб претендувати на професорську посаду в університеті.
Під час служби в Аушвіці Менгеле організував дослідницький комплекс, розташований у кількох бараках. Він обирав свій персонал із числа в’язнів, які були медичними працівниками. Менгеле мав можливість отримувати сучасні інструменти та обладнання для своїх досліджень і навіть створив патологоанатомічну лабораторію.
Цілі дослідження
Власні дослідження Менгеле та дослідження, які він проводив для KWI-A, загалом зосереджувалися на тому, як гени розвиваються в певні фізичні та психічні риси. За умови дотримання етичних норм це є законною та важливою сферою генетичних досліджень. Однак робота Менгеле, Фершуера та їхніх колег була спотворена їхньою вірою в псевдонаукову теорію раси, яка була фундаментальною для нацистської ідеології. Ця теорія стверджувала, що людські раси генетично відрізняються одна від одної. Вона встановлювала ієрархію рас і наголошувала, що «нижчі» раси генетично більш схильні проявляти негативні риси, ніж представники «вищих» рас. Вважалося, що ці негативні спадкові риси включали не лише фізичні й психічні хвороби та вади. Вони також нібито включали соціально неприйнятну або аморальну поведінку, як-от бродяжництво, проституція та злочинність. Згідно з хибною теорією раси, міжрасові шлюби передавали негативні риси «вищим» расам і підривали їхню могутність.
Менгеле прагнув визначити конкретні фізичні та біохімічні маркери, за якими можна було б однозначно ідентифікувати представників певних рас. Менгеле та його колеги вважали, що знаходження таких маркерів є життєво важливим для збереження уявної расової переваги німецького народу. Для Менгеле та його колег важливість дослідження виправдовувала проведення шкідливих і смертельних експериментів на людях — у цьому випадку в’язнях Аушвіца — яких вони вважали расово неповноцінними.
Хто були жертвами Менгеле?
Менгеле вибирав своїх жертв переважно з двох етнічних груп: ромів та євреїв. Ці групи особливо цікавили біомедичних дослідників у нацистській Німеччині. Нацистська ідеологія вважала як ромів, так і євреїв «недолюдьми»,що становлять загрозу для німецької «раси». З цієї причини нацистські вчені не вважали за потрібне застосовувати норми медичної етики до членів цих груп.
Під час служби Менгеле в Аушвіц-Біркенау там було ув’язнено понад 20 000 ромів і транспортовано в табір сотні тисяч євреїв. Ніде в світі вчені не могли мати доступ до такої кількості членів цих груп, сконцентрованих в одному місці. І ніде більше вони не мали можливості експериментувати над людьми так, як їм заманеться. Менгеле казав колезі, що було б злочином не скористатися можливістю проведення експериментів над людьми в Аушвіц-Біркенау.
Роми
Окрім вибору ромів як об’єктів для своїх медичних експериментів, Менгеле також проводив антропологічне дослідження ромських чоловіків, жінок і дітей у Zigeunerlager. Коли серед ромських дітей у таборі стався спалах номи, гангрени ротової порожнини, він доручив ув’язненим лікарям дослідити цю хворобу. Нома — це бактеріальна інфекція, що вражає насамперед дітей, які страждають від сильного недоїдання. Однак Менгеле вважав, що ромські діти в Аушвіці страждали від номи через свою спадковість, а не через умови в таборі. Ув’язнені лікарі виявили, як вилікувати ному, яка зазвичай була смертельною. Тим не менш, усіх дітей, яких вдалося вилікувати, зрештою вбили в газових камерах.
Близнюки
У 1930-х роках близнюки були в центрі уваги генетичних досліджень людини. До Другої світової війни Фершуер та інші біомедичні дослідники використовували близнюків для вивчення спадкової основи захворювань. Ці ранні дослідники отримували згоду близнюків або їхніх батьків, але дослідникам було важко залучити багато близнюків для цих досліджень. В Аушвіці Менгеле зібрав сотні пар близнюків серед транспортованих туди євреїв, а також серед ув’язнених там ромів. У жодного дослідника ніколи не було можливості проводити дослідження та експерименти на такій великій кількості близнюків.
Менгеле наказував своїм співробітникам вимірювати й записувати всі параметри тіл близнюків. Він брав у близнюків велику кількість крові та іноді випробовував на них інші болючі процедури.
[...] Вони також робили нам уколи по всьому тілу. Внаслідок цих уколів моя сестра захворіла. Її шия набрякла через серйозну інфекцію. Її відправили в лікарню та прооперували без анестезії в примітивних умовах. (…)
З розповіді Лоренца Андреаса Менаше, табірний номер А 12090.
Також Менгеле вбив кілька близнюків одночасно, щоб провести розтин їхніх трупів. Після дослідження результатів розтину Менгеле відправив деякі органи в інститут KWI-A.
Особи з вродженими аномаліями
Коли Менгеле проводив відбір євреїв, які прибували на рампу в Аушвіц-Біркенау, він шукав людей із фізичними порушеннями. Серед них були карлики, люди з гігантизмом або особи, які мали клишоногість. Менгеле досліджував цих людей, а потім убивав їх. Він відправляв їхні тіла до Німеччини для досліджень науковцям.
Менгеле також шукав ромів і євреїв із гетерохромією, станом, коли очі людини відрізняються один від одного за кольором. Один із колег Менгеле в інституті KWI-A особливо цікавився цим станом. Менгеле мав людей із гетерохромією, убитих в Аушвіці, і відправляв їхні очі цьому колезі.
Діти
Більшість жертв медичних експериментів Менгеле були дітьми. Діти, відібрані Менгеле для експериментів, жили в окремих від інших в’язнів бараках і отримували дещо кращу їжу та ставлення. Менгеле ставився до дітей доброзичливо. Моше Офер, який вижив після експериментів Менгеле, згадував у 1985 році, що
[Менгеле] відвідував нас як добрий дядечко, приносив нам шоколад. Перш ніж підносити скальпель або шприц, він казав: «Не бійтеся, з вами нічого не станеться...» ...він вводив хімічні речовини, робив операції на хребті Тібі. Після експериментів він приносив нам подарунки... У ході пізніших експериментів він вставляв нам у голови скоби. Шрами від проколів все ще видно. Одного разу він забрав Тібі. Я не бачив брата кілька днів. Коли його привезли назад, вся його голова була перев’язана. Він помер на моїх руках.
Менгеле використовував дітей для власних експериментів, а також для підтримки роботи інституту KWI-A. Він брав участь у дослідженні розвитку кольору очей, додаючи в очі дітей і новонароджених речовину, яку постачав один зі його колег. Наслідки коливалися від подразнення й набряку до сліпоти і навіть смерті.
В’язень, приставлений доглядати за єврейськими близнюками, відібраними для експериментів Менгеле, пізніше описував, як діти реагували емоційно й фізично на поводження з ними:
Зразки крові збиралися спочатку з пальця, а потім з артерії, у деяких випадках по два або три рази від тих самих жертв. Діти кричали й намагалися затулитися, щоб їх не торкалися. Персонал застосовував силу. (…) Їм також закрапували очі... Деякі пари дітей отримували краплі в обидва ока, інші — тільки в одне. ...Наслідки цих процедур були болючими для жертв. Вони страждали від сильного набряку повік, печіння...
Ухилення від правосуддя
У січні 1945 року, коли радянська Червона армія просувалася через західну Польщу, Менгеле втік з Аушвіца разом із рештою особового складу СС табору. Наступні кілька місяців він провів у концтаборі Гросс-Розен та його підтаборах. В останні дні війни він одягнув німецьку армійську форму та приєднався до військового підрозділу. Після закінчення війни підрозділ здався американським збройним силам.
Видаючи себе за німецького офіцера, Менгеле став американським військовополоненим. Армія США звільнила його на початку серпня 1945 року, не підозрюючи, що ім’я Менгеле вже було в списку розшукуваних воєнних злочинців.
З кінця 1945 до весни 1949 року Менгеле працював під вигаданим ім’ям на фермі поблизу Розенгайма, Баварія. Звідси він зміг налагодити зв’язок зі своєю сім’єю. Коли слідчі американські комісії з розслідування воєнних злочинів дізналися про злочини Менгеле в Аушвіці, вони спробували знайти й заарештувати його. На підставі брехні, сказаної родиною Менгеле, слідчі дійшли висновку, що Менгеле помер. Спроби США заарештувати його змусили Менгеле усвідомити, що в Німеччині він не буде почуватися в безпеці. За фінансової підтримки своєї сім’ї в липні 1949 року Менгеле під іншим вигаданим ім’ям іммігрував до Аргентини.
До 1956 року Менгеле добре зарекомендував себе в Аргентині та почувався настільки в безпеці, що отримав аргентинське громадянство як Хосе Менгеле. Однак у 1959 році він дізнався, що західнонімецькі прокурори знають, що він перебуває в Аргентині, і вимагають його арешту. Менгеле іммігрував до Парагваю та отримав там громадянство. У травні 1960 року агенти ізраїльської розвідки викрали Адольфа Айхмана в Аргентині та доставили його до Ізраїлю для судового розслідування. Здогадавшись, що ізраїльтяни його також шукають, Менгеле втік із Парагваю. За підтримки своєї сім’ї в Німеччині він провів решту життя під вигаданим ім’ям поблизу Сан-Паулу, Бразилія. 7 лютого 1979 року Менгеле переніс інсульт і потонув під час купання на курорті поблизу міста Бертіога, Бразилія. Він був похований у передмісті Сан-Паулу під вигаданим ім’ям «Вольфганг Герхард».
Знаходження та ідентифікація тіла Менгеле
У травні 1985 року уряди Німеччини, Ізраїлю і Сполучених Штатів погодилися співпрацювати в пошуку Менгеле та притягненні його до відповідальності. Німецька поліція обшукала будинок друга сім’ї Менгеле в Гюнцбурзі, Німеччина, і знайшла докази того, що Менгеле помер і був похований поблизу Сан-Паулу. Бразильська поліція знайшла могилу Менгеле й ексгумувала його тіло в червні 1985 року. Американські, бразильські та німецькі судово-медичні експерти беззаперечно ідентифікували останки як такі, що належать Йозефу Менгеле. У 1992 році дані ДНК підтвердили цей висновок.
Менгеле уникав арешту протягом 34 років і так і не був притягнутий до відповідальності.
Примітки
-
Footnote reference2.
Лоренц Андреас Менаше, табірний номер A 12090, був ув’язнений в Освенцимі у віці 10 років. Він і його сестра стали жертвами медичних експериментів Менгеле. Див. архіви Державного музею Аушвіц-Біркенау, збірка заяв, том 125, стор. 146–147. Процитовано згідно зі збіркою «Голоси пам’яті: медичні експерименти» (Освенцим: Державний музей Аушвіц-Біркенау в Освенцимі, 2016), стор. 57 (електронна книга).
-
Footnote reference3.
Процитовано згідно з «Анатомією табору смерті Аушвіц», вид. Ізраель Гутман і Майкл Беренбаум. Блумінгтон: Видавництво Університету Індіани (Indiana University Press), 1994, стор. 324-325.
-
Footnote reference4.
Уривок із твору Елжьбети Пекут-Варшавської «Діти в таборі Аушвіц (спогади медсестри)» (Elżbieta Piekut-Warszawska, "Dzieci w obozie oświęcimskim (wspomnienia pielęgniarki)"), у Медичному огляді (Przegląd Lekarski), том 1 (1967), стор. 204–205. Процитовано згідно зі збіркою «Голоси пам’яті: медичні експерименти» (Освенцим: Державний музей Аушвіц-Біркенау в Освенцимі, 2016). 60.
-
Footnote reference1.
Гізелла Перл, Я була лікарем в Аушвіці (Нью-Йорк: International Universities Press, 1948), 120.